En klocka slår
En annan klocka slår
En klocka tickar
En annan klocka tickar
Klockan slår fyra
En tredje klocka tickar
Klockan slår fyra
Andas tungt
Kvider
Klockan börjar ticka
God morgon. Har det varit något?
Nej, hon har varit lugn. Jag somnade.
Vill Anna se till brasan?
Musik från speldosa
En klocka tickar
Klockan slår åtta
Tack gode Gud för att jag fått vakna frisk och munter-
-efter att i natt, under Ditt beskydd, ha njutit sömnens goda vila.
Jag ber Dig att i dag och alla dagar låta Dina änglar bevara min flicka-
-som Du i outgrundlig vishet tog till Dig i Din himmel. Amen.
Mor är i mina tankar nästan dagligen trots att hon varit död i över 20 år.
Jag minns att hon ofta sökte sig till ensamheten och stillheten i parken.
Jag brukade följa efter henne på avstånd och spionera på henne-
-eftersom jag älskade henne gränslöst och svartsjukt.
Hon var så mjuk och vacker och levande.
Hon var så närvarande.
Men hon kunde också vara kall och avvisande, eller lite lekfullt grym.
Ändå tyckte jag synd om henne.
Nu på äldre dagar förstår jag henne mycket bättre.
Jag vill säga henne vad jag förstått om hennes leda och otålighet-
-och längtan. Hennes ensamhet.
Skratt
När Pomperipossa förstod att Greta hade lurat henne-
-började hennes näsa att växa och växa...
På Trettondagsafton var det kalas, tant Olga kom med sin laterna magica.
Jag kände mig rädd och utanför.
När mor talade till mig lätt och otåligt förstod jag henne knappt.
Maria och mor hade däremot alltid så mycket att viska om.
Jag undrade svartsjukt vad de kunde ha att skratta åt tillsammans.
Alla var muntra och upprymda, men jag kunde inte delta i glädjen.
Jag minns en annan gång - en höst.
Gömd bakom gardinen iakttog jag henne.
Hon satt inne i röda salongen-
-helt orörlig, med huvudet böjt och händerna vilande mot bordet.
Plötsligt upptäckte hon mig och kallade på mig med mild röst.
Jag gick tveksamt fram eftersom jag trodde att hon skulle anmärka på mig.
Hon såg på mig med en blick så sorg- fylld att jag nästan började gråta.
Då lyfte jag min hand och la den mot hennes kind.
Och vi var alldeles nära varandra den gången.
En dörr öppnas
Det är nån som går där ute.
Anna. Det är nån som går där ute.
-God morgon, Agnes. -God morgon, doktorn.
Hon är mycket trött. Det kommer nog att gå ganska fort. Jag hittar ut.
David.
Det är så längesen. När kan vi ses igen?
Nej.
En dörr öppnas och stängs
Viskningar
En klocka slår
Maria och hennes man Joakim bodde på gården några år tidigare-
-då Agnes hade rest till ltalien för att sköta sin hälsa.
En kväll blir Annas dotter sjuk.
Maria kallar på husläkaren i den närbelägna staden.
Säg "ah". En gång till, då.
Det gjorde lite ont. Det var duktigt. Det var inte farligt, va?
Hopp i sängen. Nu får du ligga och sova ett tag.
Doktorn måste vara hungrig. Vi har dukat i matsalen.
Det ska smaka gott. Tack.
Agnes och Karin är kvar i ltalien. Jag fick brev förra veckan.
Agnes är mycket bättre. Hon hostar inte längre.
Hon har börjat med måleriet igen. Karins man reser dit ner i påsk.
De har vackert väder. Nästan sommar. Fast det är kallt om natten.
-Hur mår maken? -Joakim är i stan i affärer.
Han kommer hem i morgon. Jag sa att du skulle titta till Annas flicka.
-Han hälsade så mycket. -Tackar.
Jag har bäddat i gästrummet. Det är sånt förskräckligt väder.
Du kan inte resa hem i natt.
-Du har ändrat dig. -Jaså?
-Är det nån annan? -Det är alltid nån annan.
-Jag trodde inte det intresserade dig. -Det gör det inte heller.
Det knackar
Mmm?
Du bär glasögon numera.
-Stör jag? -Nej då, för all del.
Varför är du så högtidlig?
Kan vi inte glömma det som har varit?
Kom hit, Marie. Kom du.
Se dig i spegeln. Du är vacker.
Kanske vackrare nu än på vår tid. Men du har förändrats.
Jag vill att du ska se det. Du kastar snabba, kalkylerande sidoblickar.
Förr såg du rakt fram, öppet, utan att maskera dig.
Din mun har fått ett drag av missnöje och hunger. Förr var den bara mjuk.
Din hy är numera blek. Du sminkar dig.
Den fina, breda pannan har fått fyra rispor ovanför vardera ögonbrynet.
Det kan du inte se i det här ljuset, men i skarpt dagsljus.
Vet du var risporna kommer ifrån?
Det är likgiltigheten, Marie.
Och den här fina linjen från örat till hakspetsen-
-den är inte så självklar längre. Där sitter bekvämligheten och lättjan.
Ser du här vid näsroten? Varför hånler du så ofta, Marie?
Kan du se det? Du hånler för ofta. Ser du, Marie?
Och under ögonen... De vassa rynkorna av leda och otålighet.
-Ser du allt det i ansiktet? -Det känns när du kysser mig.
Jag tror du driver med mig. Jag vet var du ser det.
Du ser det i dig själv. Därför att vi är så lika, du och jag.
Du menar själviskheten, kylan, likgiltigheten?
Dina resonemang har nästan alltid tråkat ut mig.
Finns det inga förmildrande omständigheter för såna som vi?
Jag har inte behov av någon nåd.
Pianomusik
-God morgon, kammarrådet. -God morgon.
Pianot tystnar Tack.
En dörr öppnas
-God morgon, Joakim. Välkommen hem. -God morgon, Maria.
Annas lilla flicka är sjuk, så doktorn var här igår.
Han hälsade. Hoppades att ni snart skulle träffas och spela schack igen.
Jag bad honom stanna över natten. Det var oväder.
Han reste tidigt i morse innan någon annan hade vaknat.
Hade du trevligt i stan eller var det bara arbetsamt?
Vi har fått inbjudan från Egermans på Högsätra.
Det skulle vara ganska trevligt, som omväxling. Vad säger du?
Vi får väl se.
Spring och lek.
Knackar
Joakim?
Hjälp mig.
Hjälp mig, då.
Gråter
Nej...
Viskningar
En klocka slår
Klockor tickar, vinden viner
Anna.
Hör du?
Nej, jag hör bara vinden och klockorna som tickar.
-Nej, det är nåt annat. -Jag hör ingenting annat.
Jag fryser.
God natt.
En klocka slår elva
Anna!
Kom hit!
Anna, kom till mig!
Du är så långt borta.
Kom hit.
Var hos mig.
Luktar jag väldigt illa?
-Jag har så ont, Anna. -Jag vet. Jag ska stanna här hos dig.
-Du ska se att det blir skönt. -Jag har så hemskt ont.
Du behöver inte vara ängslig när jag är här.
-Kudden är så varm. -Vi kan ta den andra kudden.
Orkar du resa dig lite?
Kan du hasa ner lite? Så.
Är det bättre så?
-Är det bra så? -Du är så snäll mot mig.
Knackningar Ja? Vad är det?
Agnes har blivit så dålig.
Jag tror hon är medvetslös. Hon andas så konstigt.
Jag ska hämta min sjal.
Vinden viner
Knackar Karin!
-Karin! Agnes har blivit så dålig. -Ja, jag kommer.
Tunga andetag
Andas tungt
-Jag åker efter doktorn. -Jag följer med dig.
Klockan tickar
Andas tungt
Kippar efter luft
Anna!
Talar obegripligt
-När kommer doktorn? -Han var inte hemma.
-Jag sitter hos henne. -Anna!
Andas lättare
Jag mår mycket bättre nu. Fast jag är lite varm.
-Vill du att vi ska tvätta dig lite? -Ja tack.
-Jag är lite törstig. -Ja.
-Ska jag läsa lite? -Ja, det vore roligt.
"34:e kapitlet - i vilket mr Pickwick anser det klokast att resa till Bath."
"Men sir, sa Perker, då han dan efter rättegången var hos mr Pickwick."
"Det är väl inte ert allvar nu sedan vreden lagt sig"-
-"att vägra betala skadeståndet? Inte ett öre, sa mr Pickwick."
"Hurra för grundsatser, sa procentaren när han inte ville omsätta växeln"-
-"anmärkte mr Weller, som dukade av frukostbordet."
"Gå ned, Sam, sa mr Pickwick. Genast, sir, svarade mr Weller"-
-"och drog sig tillbaka."
Andas tungt
Skriker av smärta
Jag kan inte! Kan ingen hjälpa mig?!
Jag kan inte! Hjälp mig!
Jag kan inte.
Gråter
En klocka slår fem
Gud, vår Fader, har i sitt allvisa råd beslutat hemkalla dig-
-i blomman av din ungdom. Dessförinnan fann han dig värdig-
-att bära ett tungt och långvarigt lidande.
Du underkastade dig utan klagan-
-i förvissning att dina synder skulle förlåtas dig genom Jesu Kristi död.
Må din Fader i himlen förbarma sig över din själ-
-då du träder inför Honom.
Må Han låta sina änglar avkläda dig minnet av din jordiska smärta.
Om det är så att du samlat vårt lidande i din stackars kropp-
-om du har burit det med dig genom döden-
-om du möter Gud där borta i det andra landet-
-om Han vänder sitt ansikte mot dig-
-om du då kan tala det språk som denne Gud fattar-
-om du då kan tala till denne Gud-
-om det är så - bed för oss.
Kära lilla barn, lyssna till vad jag nu säger dig.
Bed för oss som är kvar på den mörka, smutsiga jorden-
-under en tom och grym himmel.
Lägg din börda av lidande vid Gudens fot, och be Honom benåda oss.
Be honom äntligen befria oss ur vår ängslan-
-vår leda och vårt djupa tvivel.
Be honom om en mening med våra liv.
Du som har lidit så ofattligt och så länge-
-du måste vara värdig att föra vår talan.
Hon var mitt konfirmationsbarn.
Vi hade ofta långa och ingående samtal.
Hennes tro var starkare än min.
Då kommer Karin till expeditionen i morgon, så talar vi om begravningen.
Viskningar
En klocka slår
Kvävd gråt
Karin och maken Fredrik arbetar några år tidigare som diplomater.
Vid ett besök i hemlandet bor de några månader på gården.
Vill Anna ge mig lite fisk?
-Vill du inte göra mig sällskap? -Nej tack.
-Varför ler du? -Jag ler inte.
-Vill du ha kaffet i salongen? -Jag vill inte ha nåt kaffe, tack.
Det är sent. Vi går till sängs.
Det är bara en härva av lögner alltihop.
Se inte på mig.
Se inte på mig så där, säger jag!
Förlåt.
Förlåt mig.
Hjälp mig med klänningen.
Du kan gå.
Det är bara en härva av lögner.
Alltihop är bara en härva av lögner.
En härva av lögner.
Flämtar av smärta
Stönar av smärta
Viskningar
Stön av smärta
-Vad gör du? -Går igenom brev och avhandlingar.
Karin, jag vill att vi ska vara vänner. Jag vill att vi ska tala med varandra.
Vi är ju ändå systrar. Vi har så många minnen tillsammans.
Det är så underligt att vi inte rör vid varandra, att vi bara talar likgiltigt.
Karin, varför vill du inte vara min vän?
Vi har varit olyckliga och lyckliga, vi skulle gråta och skratta tillsammans.
Vi skulle prata med varandra dagar och nätter. Vi skulle hålla om varann.
Karin...
Ibland när jag går här i vårt barndoms- hem, både främmande och välbekant-
-så känner jag mig som mitt i en dröm.
Jag får en känsla av att det kommer att hända oss något avgörande.
Jag är ytlig och barnslig.
Du har läst så mycket mer än jag, du har tänkt så mycket mer än jag.
Skulle vi inte använda de här dagarna till att lära känna varandra-
-till att komma varandra nära?
Jag står inte ut med avstånd och tystnad, Karin.
Har jag sagt nåt som har sårat dig? Jag menar inget illa i så fall. Karin!
-Vad läser du? -Jag läser i Agnes dagbok.
"Torsdag den 33 september." Så här står det:
"Jag har fått den bästa gåvan en människa kan få i det här livet."
"Samhörighet, gemenskap, mänsklig närhet, ömhet."
"Jag tror att det är detta som kallas nåd."
Rör inte vid mig! Kom inte nära mig!
Jag avskyr alla sorters beröringar.
Snyftar
Jag vill inte att du gör så...
Jag vill inte... Jag vill inte att du är så snäll mot mig.
Nej!
Gråter
Jag kan inte!
Ständig ångest, det är som i helvetet.
Jag kan inte andas längre för all skuld.
Nej!
Låt mig vara.
Rör inte vid mig. Rör inte vid mig.
Rör inte vid mig...
Jag är ledsen att jag förlorade behärskningen i förmiddags.
Antagligen beror det på sinnesrörelsen vid Agnes död.
Nu när begravningen är över får advokaten ordna alla formaliteter.
Det bästa är väl att sälja gården.
Du och jag kan dessförinnan dela upp bohaget. Vi ska nog enas.
Vill Anna vara snäll och gå ut ett tag?
Hur ska vi göra med Anna? Vi kan ge henne en slant och låta henne löpa.
Vi kan ju också ge henne någon av Agnes tillhörigheter.
De var visst ganska fästa vid varann. Nu hänger hon efter oss och är intim.
Jag tror att...
Det är sant. Jag har...
...många gånger tänkt ta livet av mig...
Det...är äckligt.
Det är förnedrande.
Det är... oföränderligt detsamma. Det är...
Jag kan försäkra dig att Henrik är en utmärkt jurist.
Min man säger att jag är så klumpig. Han har rätt.
Jag är fumlig. Jag har för stora händer, förstår du.
Skrattar De lyder mig inte.
Gråter
Nu sitter du och ler så generat.
Det var inte den sortens samtal du hade tänkt dig.
Förstår du vad jag hatar dig, vad jag tycker du är löjlig-
-med din behagsjuka och dina våta leenden?
Hur har jag uthärdat dig och tigit, tigit?
Jag vet ju vem du är. Du med dina smekningar, dina falska löften.
Kan du fatta hur man kan leva med så mycket hat som jag måste bära?
Det finns ingen nåd, ingen lindring, ingen hjälp, ingenting.
Jag ser. Ingenting undgår mig, förstår du.
Nu kan du höra hur det låter när Karin talar.
Du ler ditt lilla kalla leende. Vad tänker du? Vill du tala om det?
Får jag höra din åsikt?
Nej, jag kunde tänka mig det. Du föredrar att tiga.
Det gör du rätt i, Maria!
Skriker och jämrar sig
Maria! Förlåt mig.
Du ville kanske bara väl.
Du ville kanske bara lära känna mig.
Kära Maria, förlåt mig. Jag bara pratar, förstår du.
Nej, det är inte sant det heller.
Maria, se på mig.
Cellomusik överröstar talet
Viskningar
Ett spädbarn gråter
Hör ni inte?
Det är nån som gråter. Hör ni inte? Det är nån som gråter hela tiden.
Ljudlöst tal
Anna flämtar skrämd
Ljudlöst tal
-Är du rädd för mig nu? -Nej, jag är inte rädd.
Jag är död, förstår du.
Det är så att jag kan inte somna. Jag kan inte lämna er.
Jag är så trött. Kan inte någon hjälpa mig?
-Det är bara en dröm, Agnes. -Nej, det är ingen dröm.
För er är det kanske en dröm, men inte för mig.
Jag vill att Karin ska komma hit.
Agnes vill att Karin ska komma till henne.
Kan du inte hålla mina händer och värma mig?
Stanna hos mig tills det hemska är över.
Det är så tomt omkring mig.
Ingen människa skulle gå med på det.
Jag lever och vill inte befatta mig med din död.
Kanske om jag älskade dig... Men jag älskar dig inte.
Agnes gråter
Det du ber mig om är motbjudande. Jag lämnar dig nu. Jag reser snart.
-Anna. -Ja?
Jag vill att Maria ska komma.
Agnes vill att Maria ska komma.
Du ska inte vara rädd. Du ska röra vid mig.
Du ska tala med mig. Du ska hålla mina händer och värma mig.
Du är min syster. Jag vill inte lämna dig ensam.
Jag tycker så gränslöst synd om dig.
Minns du när vi var små och lekte tillsammans i skymningen?
Plötsligt blev vi rädda, och då kröp vi intill varann och höll om varann.
Det är väl på samma sätt nu?
Jag hör inte vad du säger. Du måste komma närmare.
Snyftar -Närmare. -Nej...
Håll mina händer.
Skriker
Agnes gråter
Agnes, jag ska stanna hos dig. Jag ska vara här.
Gråt inte.
Jag stannar här.
-Var inte rädda. Jag tar vara på henne. -Jag har min dotter att tänka på.
Jag har en man som behöver mig.
Det är motbjudande! Hon har ju redan börjat ruttna.
-Hon har fläckar på händerna. -Jag stannar hos henne!
En uthärdlig begravning. Ingen grät eller blev hysterisk.
Har Anna packat färdigt? Skynda på, vi har bråttom.
Musiken var vacker. Biskopens tal var kort, gudskelov.
Skönt att han gav återbud till middan.
-Borde vi inte göra nåt för Anna? -Göra vad? Vad menar bror?
Hon har skött Agnes de sista tolv åren. Hon förtjänar pengar eller en ny plats.
Nej. Hon är ung och rask, och har levt sötebrödsdagar.
-Vi har inget ansvar för henne. -Jag har lovat henne ett minne.
Jag avskyr sån spontanitet, men sagt är sagt. Vi talar med henne genast.
Ringer
Anna kan bli här en tid till om det är nödvändigt.
Vi har ju lovat Anna ett minne efter Agnes.
Tack, jag vill inget ha.
Sie versucht eine schöne Rolle zu spielen.
-Då reser Anna i slutet på månaden? -Ja.
-Då är det inget mer vi kan göra. -Låt oss åka innan vägen snöar igen.
Adjö, Anna. Tack.
Tack.
Tack för den här tiden.
Skynda dig nu.
-Får jag säga ett par ord till dig? -Javisst.
Den kvällen vi kom varann nära. Har du tänkt på vad vi talade om?
-Vi kan väl göra allvar av avsikterna? -Varför skulle vi inte göra det?
Jag vet inte.
-Allting är så annorlunda nu. -Vi har kommit varann mycket närmare.
Vad tänker du på? Du tänker inte på det vi talar om.
Joakim väntar på mig och det är det värsta han vet.
Varför avkräver du plötsligt räkenskap för mina tankar?
Vad är det du vill?
Ingenting.
Då hoppas jag att du inte blir sårad om jag säger adjö nu.
Du rörde vid mig. Minns du inte det?
Jag minns inte alla dumheter. Jag vill inte bli ställd till svars för det.
Sköt väl om dig och hälsa barnen.
Då ses vi till Trettonhelgen som vi brukar.
Så synd.
"Onsdagen den 3 september."
"Det är svalt som av annalkande höst, men ändå så milt och fint."
Mina systrar Karin och Maria är här för att hälsa på mig.
Det är underbart att få vara tillsammans igen som förr.
Jag känner mig mycket friskare. Vi tar till och med en promenad.
Det blir en stor upplevelse, särskilt för mig som inte varit ute på länge.
Plötsligt sprang vi skrattande mot gungan vi inte besökt sen barndomen.
Vi satte oss i den som tre små snälla systrar-
-och Anna gungade oss, långsamt och makligt.
All värk var borta. De människor jag håller mest av i världen var hos mig.
Jag hörde dem småprata omkring mig. Jag kände närvaron av deras kroppar-
-värmen av deras händer. Jag ville hålla fast ögonblicket och tänkte:
Det här är ju i alla fall lycka. Jag kan inte önska nånting bättre.
Nu, några minuter, får jag uppleva fullständighet-
-och jag känner en stor tacksamhet mot mitt liv som ger mig så mycket.